C1
K manželům Janouškovým měl blízko i druhý teoretiky skupiny UB 12, Jiří Šetlík. V monografii z roku 1962 Janouškovu tvorbu charakterizoval následovně: „Janouškova tvorba nešla nikdy za hranice přímé sdělnosti a podržovala v sobě starý svár mezi rozumovou stavbou a citovým zaujetím, tedy dialektický rys umělecké práce. Usiloval vždy o to, aby vyjádřil určitý, tu více, tu méně, obecný obsah. Obsah, který vyjadřuje svět lidského myšlení a cítění a směřuje zpátky k němu. Tematickou oblastí je pro něho celá šíře životních dějů, z nichž lze mnohé vyzdvihnout k platnosti obecného i konkrétního znaku či symbolu. To tedy logicky znamená, že zdůrazňuje složky výtvarné proti literárním. Jako v mikrokosmu obráží se v tomto přístupu zápasy o smysl i cesty moderního umění jako určitého celku společenského vědomí. Platí to především o monumentální linii výtvarného umění. Zde se odehrává nejviditelněji zápas o diváka, o soudobého člověka. Janouškovým sochám je možno vždy položit otázku, proč vznikly a kam míří. “
![23 Jiří Šetlík a Vladimír Janoušek, 1984 foto Hana Hamplová](https://www.museumkampa.cz/wp-content/uploads/2020/11/23-Jiří-Šetlík-a-Vladimír-Janoušek-1984-foto-Hana-Hamplová.jpg)
Jiří Šetlík a Vladimír Janoušek, 1984
foto: Hana Hamplová
![23 Pohled do výstavy Vladimíra Janouška v Nové síni v Praze, 1967 (za plastikou Kyvadlo II Jiří Šetlík)](https://www.museumkampa.cz/wp-content/uploads/2020/11/23-Pohled-do-výstavy-Vladimíra-Janouška-v-Nové-síni-v-Praze-1967-za-plastikou-Kyvadlo-II-Jiří-Šetlík.jpg)
Foto: Pohled do výstavy Vladimíra Janouška v Nové síni v Praze, 1967
(za plastikou Kyvadlo II Jiří Šetlík)